Kõigepealt siis raamatud, mida kevadel ja ka juunis lugenud olen, kindlasti kõik pole enam meeles.
Mihkel Muti irooniline lähenemine on mulle alati meeldinud. See raamat kindlasti kõnetab rohkem neid, kellel on nõukogudeaegse elu kogemus olemas. Kõigepealt annab see raamat ülevaate kultuuritegelaste elust Vene võimu all. Teine pool raamatust keskendub aga uuele ajastule ja tekitab küsimusi. Miks ei suutnud need kirjanikud, kunstnikud jt kultuuritegelased uue ajaga kohaneda, kuigi elu iseseisvas riigis pakuks ju pealtnäha nii palju uusi võimalusi ja lootusi? Miks jäid nad ikka sellesse endisesse aega kinni ja võib-öelda, et isegi pettusid selles uues ajastus?
Kuna olen suur loomasõber, siis meeldis just selle raamatu ülesehitus ja kujundus. Armas kinkeraamat mõnele kassisõbrale. Raamat koosneb erinevatest juttudest ja luuletustest, kus tegelasteks on kassid.
Järgmise raamatu sisu kokkuvõte on järgmine:
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEi6L2GDGm_i8HhVreOgkfjhDhqMdr60EKbTVsz5_ZNfaphdSi29Gjtyc7J55rIaF3oCiZ8-iu1SzqOh2xtklgSwKczmshtscin7v61OlAqgOFEJS8odXny7WgBmAglANbmyGWGlVAzzpDtx/s1600/5572.jpg)
Jälle üks täiesti teistsugune raamat: põnev, õudne, kurb, kohati humoorikas. Mulle meeldis.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEirOBWg33EQio-uwJLYKS1tD5Yab0U6fMjSvEy8Uh0rJLDmHOhLX7vN35R3fE4Li2Oy0NkLYjsgK7tv8Bk0KMsIRv1iAUuoIXOlITQtgsNodu768D970nv7jyPlZVAzp6ViGpaV5sRFKNKF/s1600/ei-tohi-magama-j%25C3%25A4%25C3%25A4da.jpg)
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEiFX-ZjeDtzlA9P2LfkaDgY9HiCC4FvEWiSzA-K6d2KnCQtASARPuU4J8eCrDJt2uJRSWVlP-FQeYXM6nVHHsdrXfmhZM9sGPo1SKSIoHNXMHGzWJuLcgSD0ttb7YGut-Kw7iltJP0hXOY4/s1600/E9789985329832.jpg)
Ja nüüd mu kevade lemmik:
Noor eestlanna Kadri Raud on 1980. aastate
lõpul koos emaga välja rännanud Prantsusmaale, kuid hakkab vanaema surma järel
üha enam huvi tundma oma Eestisse jäänud suguvõsa heitliku mineviku vastu.
Kadri päevikusissekannetega vahelduvad raamatus kirjad, mille on vanaemale
saatnud tema Siberisse küüditatud sõbratar Liisi. Need ammused kirjad heidavad
valgust ka Kadri pihtimustele. Kaks jutustajahäält segunevad, põimuvad ja
kajastavad teineteist, andes tulemuseks perekonnaloo täis draamat ja
siseheitlusi, värvikaid tegelasi, poeetilisi kirjeldusi ja mõrumaigulist
huumorit.
See raamat on lihtsalt nii ilusas eesti keeles kirjutatud, nii huvitavad väljendid ja kujundid. Lisaks selline eriline detailide mäletamise ja märkamise oskus. Kuigi autor on ise noor ja Eestis ainult lapsena elanud, on see raamat nõukogudeaegse Eesti väga täpne kirjeldus. See raamat jätab jälje lugejasse. Huvitav, kuidas mõjub see inimesele, kellel pole kokkupuuteid sellise eluga olnud.
![]() |
Annan lihtsalt oma hinde viie-palli-süsteemis. Ega enam eriti ei mäletagi, millest need täpsemalt rääkisid ja mida teada sain. "Minu Tokyo"- hinne 4. "Minu Brasiilia"- hinne 4. Minu teadmised vihmametsa kohta täeinesid, huvitav oli lugeda, kuidas kohalikud ise vihmametsa suhtusid ja muidugi autori enda kohanemine teistsuguse kultuuriga riigis.
"Minu Vietnam" samuti hinne 4. See hinne tähendab minu jaoks täiesti loetavat raamatut,kuid millel puudub see omapära või miski, mis selle eriliseks teeb.
![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEj9BJrbPDTZTBe-0Y_CSJVBZ1BCG00_ZQCOAa1FVCJwz_NKjVIzQj644nBo4jEFM8kmP6TgqdwD3dlL63wlHyZP_PmijVJQMF12fQrDyibk55ZQ3ocDC_DB2FCt_pqe4djaCMTI0XRL4uV9/s1600/9789949479979.jpg)